PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
3. část
Ikomo!
- Mumei? - Jsem tu.
Jsi zraněn.
Mumei... Já...
To je dobrý. Nic neříkej.
Nezapomněl jsem na náš slib.
Já vím. Nemusíš nic říkat.
Zůstaň mi po boku.
Neopouštěj mě.
Řekni to ještě.
Neodcházej.
Neopouštěj mě.
Nikdy...
To dokážete!
Až dokončíme opravy...
Unikli nám!
Jsou všichni v pořádku?
Už tam budeme.
Rokkon šojo!
Cela Ikomy je prázdná.
Sukari míří k těžebnímu tunelu.
Máme se sejít u věže hradu.
Rozumím. Co Ikoma?
Ten tam míří taky.
Jde po jejich vůdci.
Postupme taky.
Máš pravdu.
Dělejte!
Hajadžiro čeká.
Pane Mogari!
- Kam jdete? - Nepleť se mi pod nohy.
Útok Narukami neuspěl.
Ustupme.
Kote!
Cože?
Nesmíte se stáhnout.
Válečník bojící se chránit lid se neliší od kabana!
Co to bylo za světlo?
Přestala mě bolet hlava.
Jak to?
Jako když jsem tě zachránil v Kongokaku. Už nejsem úzkostný. Necítím bolest.
Ikomo. Tady jsi.
- Sukari! - Tady jsi.
- Jste v pořádku? - Jo.
To jsem rád, že tu nejsem zbytečně.
Zapomněls na tohle.
Jedeme. Vpřed!
Vpřed!
Pokračujeme směr na hrad Unato.
Pomozme jim! Ať si naši morálku nevykládá jako zbabělost.
Ta holka...
Teď rovně!
Připravit. Fajn, Tanzaemone!
A je to.
Pěkný!
To je ta hradní věž?
Hele. Co to je?
Modrý kokon.
Dítě?
Půjč mi to.
Jsem si jist.
Šodžine! Trefili tě?
Kabani použili zbraň?
Zpátky do chodby!
To pan Kagejuki.
Je za tím.
Kagejuki... Komai?
- Ale ten... - Není mrtev.
On...
se oběsil a pak vrátil do života.
Je stejný jako Ikoma.
Je to kabaneri?
Před pěti lety
pan Kagejuki bránil Unato a vrátil se do života.
Vojáci Bakufu se báli, že je kaban, a zaměřili jej.
Já tam byl taky.
Prosím...
Pověz mi to, Unmo!
Jsem...
Jsem člověk? Nebo kabane?
Dělejte! Zastřelte ho!
Otče!
Mijuki!
Její otec je kabane. Ona jím jednou bude taky.
Co? Ty šmejde!
A pak pan Kagejuki...
kousnul i slečnu Mijuki, vlastní dceru.
Chtěl ji oživit,
i kdyby se z ní stala kabane.
To je ona?
V tom světle?
Ano. To je slečna Mijuki.
To světlo už jsem viděl.
I Mumei byla...
Jo. Stala se srdcem kurokeburi.
Shromažďuje...
kolem sebe bojácná srdce kabanů.
Takže celý hrad se stane součástí kurokeburi?
Tak to je.
Hnízdo se snaží bránit a změní se v kurokeburi.
Praskne.
Brzy se...
zblázní a...
pokusí všechno zničit.
Všechno.
Poznám to.
Hele.
Ne, blbko. Už se to nestane.
Tentokrát to zastavíme. Spolu.
Jo.
To světlo a strach kabanů...
vytvořily neklidnou auru a vyvolaly úzkost ve všech.
To je fakt.
Zastavme toho vůdce.
Zničení Unata nedopustím.
- Jsou čím dál hlučnější. - To je zlé.
Pane Kagejuki! Přestaňte bojovat!
Pane Unmo, pozor!
Vaše milované Unato bude zničeno!
Nevadí vám to?
Pane Kagejuki!
Teď! Mumei!
Trefilo ho to.
Otče.
Mijuki.
Co je to?
Vidím jim do srdcí?
Vytvořilo tu iluzi to modré světlo?
Mumei!
Jste všichni nepřátelé.
Musím vás pobít.
Pane Unmo! Jděte odsud pryč!
Ne! Neztrácejte naději!
Ne.
Mně ji to vzalo.
Mou budoucnost a jedinou naději.
Proč jsi zaváhal?
Proč jsi neřekl...
že jsem člověk?
Na lítost je pozdě.
Komu sejde na tom, bude-li Unato zničeno?
Pane... Ka...
Kagejuki...
Mumei!
Nech to na mně.
Nemám kvůli němu výčitky.
Necítím k němu sympatie.
Srdce mu ovládla nenávist.
Ikoma je jiný než ty.
Mumei!
Hej! Co je to?
Hora!
- Pryč! Rychle. - Zřítí se to.
Pořád se to snaží změnit v kurokeburi?
Pláče.
Ona pláče.
Bojí se.
- Pane Unmo! - Sukari! Pojďme!
Je to zablokovaný.
- Nemůžeme dál. - Co Ikoma?
Rychle!
Kurusu!
Jdeš pozdě.
Už je ráno.
Dobře, že jsi tu.
Jsou tu všichni.
Ustoupíme.
Kurokeburi!
Přibližuje se.
Ale začíná se rozpadat. Zbavíme-li se toho...
Drží se.
To je špatný.
Držte se.
Slečno Jukino!
Zrychlím, napálíme to do tunelu Iraka.
Před serpentinami zpomalíme.
Co sací brzda?
Vyzkoušíme ji.
Sukari, slyšíš mě?
Ano.
Mám pro tebe práci.
Před serpentinami zabrzdíme. Kolik času potřebujeme?
Při této rychlosti
600 šaku. Takže 14 vteřin.
Aha. Zatáhnu za brzdy všech vagónů najednou.
Jsi vpředu, dej mi signál.
Rozumím.
Brzdy budou aktivovány po pětivteřinovém zvukovém signálu.
Chyťte se pevně zábradlí!
Ještě ne. Nestřílet!
No tak.
Pal!
Zpomalit!
- Ahoj! - Jo.
Bojím se.
Nemáš čeho.
Skamarádíš se s nimi, Hozumi.
Řekni "Zítra si budeme hrát".
Jo.
Zastavili jsme.
Co je to?
Sníh.
Poslední letošní sníh.
Nalij tam vodu.
- Vpřed. - Dobře.
Jsem ráda, že jsi zpátky,
brzy vlak rozebereme.
Jo. Každá pomoc bude dobrá.
Jo.
Slečno Ajame.
To už nedělejte.
Dobře...
Nečelte nepříteli sama jen proto, že umíte trochu s mečem.
Nebuďte arogantní.
Dobře.
A na radě moc nemluvte. Nebudou vás brát vážně.
Dobře.
A nedělejte domácí práce.
Co kdyby vám popraskala kůže?
Dobře.
Kabani se báli lidí, nenáviděli je,
a tyto své pocity neovládli.
Jejich nenávist ovládla Unato
a vyvolala v nás úzkost.
To říkal Takumi.
Zajímalo by mě, cítí-li také zlobu, když jsou jejich přátelé zabíjeni.
Kabani?
Samozřejmě že ne.
Když se dívám do jejich děsivých očí,
říkám si, že nás možná nenávidí.
Dotknu-li se masa, mám pocit, že je na mě naštvané.
Strašpytle.
Co? Myslím to vážně. Ikomo!
Tehdy jsem nechápal, o čem to mluví. Ale asi měl pravdu.
Kabanovský virus posiluje zlobu, úzkost a nenávist.
Ale... máš-li někoho, na kom ti záleží,
dají se ty emoce zvládat.
Jako to světlo, co nás tehdy obklopilo.
Tak se ničeho neboj.
Jo.
Na náš slib jsem nezapomněl. Tak jsem to nemyslel.
To vím.
Nosíš ho?
Líbí se ti?
- Jo. - Dobře.
Vzor na tom kamínku se mění.
- Cože? Opravdu! - Jo.
Hýbe se to i teď. Hele.
Co...?
Ne! To je trapný.
- Co je s tím vzorem? - Nemění se.
Co?